Veronika Kozáková, Historie – Jednooborová NMgr., 2016 - 2017
RECENZE: BESEDA S PANÍ HANOU FREJKOVOU
V úterý 4. dubna 2017 se na Univerzitě Jana Evangelisty Purkyně uskutečnila beseda s herečkou, zpěvačkou a můžeme říci i spisovatelkou, paní Hanou Frejkovou. Tematicky bychom besedu mohli rozdělit do tří okruhů. V prvním z nich, Frejková vzpomínala na své dětství a události, které postihly její rodinu, když jí bylo 7 let. V této době byl v jednom z politických procesů odsouzen její otec, Ludvík Frejka, významný národohospodář, k trestu smrti. Rozpovídala se o pocitech, které v sobě měla ve chvílích, kdy bádala v archivních materiálech … O této problematice, mimo jiné, píše ve své knize „Divný kořeny“, která vyšla v roce 2007.
V druhé části pak Frejková zavzpomínala na chvíle, kdy byly spolu s matkou nuceny odstěhovat se do Sudet a rozhovořila se také o problematické a pro ni velice choulostivé záležitosti, totiž o hledání identity a potřeby někam patřit, být něčeho součástí. Jak sama Frejková během besedy uvedla, její rodina hovořila německy – otec byl český němec, matka pocházela z německé rodiny, ona se narodila v Londýně a po válce se přestěhovali zpět do Čech, kde žili. Celý její život byl protkán potřebou najít sám sebe, přijít na to, kým je. Otázku „Jsem více Češka nebo Němka?“ si kladla celý život. Zavzpomínala také na své počátky v herecké branži. 
Třetí okruh, o němž Frejková se studenty hovořila, byly tradiční židovské písně. Besedu uvedla jedna z jejich jidiš písní, které nazpívala. O svých písních říká: „Zpívám písně, které jsou mi blízké, … Jejich výběr a způsob interpretace vyjadřují můj přístup k životu a vyrovnání se s ním.“ Celou besedu pak završila píseň, kterou nazpívala se svou dcerou Mariannou. 
Na závěr poutavého životního příběhu, mohli studenti klást herečce otázky. … Oceňuji pozitivní přístup a vůbec chuť se studenty hovořit o tomto tragickém osudu své rodiny. Paní Frejková hluboce zapůsobila nejen svým příběhem, ale také svou otevřenou, pozitivní osobností. I přes strasti osudu, které ji i její rodinu postihly, dokáže život brát s nadhledem a úsměvem, což je chvályhodné.