Vypracoval: Michal Kurej

Beseda s Hanou Frejkovou
	4. dubna 2017 poctila Univerzitu Jana Evangelisty Purkyně v Ústí nad Labem svou návštěvou herečka a zpěvačka Hana Frejková. Dvaasedmdesátiletá, drobná, avšak života plná umělkyně přijala pozvání doktoranda Mgr. Filipa Stojaníka, jenž na ústecké univerzitě vede mimo jiné kurz k vybraným kapitolám československých kulturních dějin druhé poloviny 20. století. Hana Frejková, jejíž život umělecký, ale také osobní, jsou velice zajímavé a pro studenty mohou být inspirující, zároveň však smutné a tragické, nemohla na konaných besedách Mgr. Stojaníka chybět. 
	Hannah Elizabeth, jak znělo rodné jméno paní Frejkové, které stojí v jejím rodném listě, se narodila 17. ledna 1945 v Londýně, a to Ludwigu Freundovi a Elizabeth Warnholtzové. Rodiče emigrovali v roce 1938 do Velké Británie, přičemž tato epizoda z jejích životů byla spojena se židovským původem otce paní Frejkové a také s jeho ideovým přesvědčením. Ludvík Frejka, počeštěné jméno přijal v roce 1945 po skončení války, byl dlouholetým členem Komunistické strany … matka paní Frejkové, počeštěným jménem Alžběta Frejková, byla plna uměleckého talentu jako později její dcera. Byla, hlavně divadelní herečkou. …
	Po „vítězném únoru“ roku 1948, kdy se komunisté chopili moci … v období tzv. hledání československého Rajka, byl nakonec Ludvík Frejka, otec paní Frejkové, v listopadu roku 1952 odsouzen Státním soudem v procesu s tajemníkem ÚV KSČ Rudolfem Slánským a spol. k trestu smrti a v prosinci téhož roku popraven. Život se načas zastavil a tragédie se silně promítla do životů celé rodiny, jež byla postižena již nacismem a jeho koncentračními tábory. Přes životní útrapy Hana Frejková absolvovala Janáčkovu akademii múzických umění v Brně a do budoucna se stala žádanou herečkou. Prošla angažmá na scéně Karlovarského či Kladenského divadla a dodnes hostuje také v řadě dalších divadel. Dnes je také stále aktivní zpěvačkou, kdy zpívá se svou dcerou Mariannou židovské písně. Tvář a hlas paní Frejkové nechybí ani v dnešním filmu. a neopomněme však ani literární tvorbu Hany Frejkové, předně tedy její autobiografickou knihu „Divný kořeny“.
	Beseda s výše představenou Hanou Frejkovou začala emotivním vstupem poslechu vybrané písně ze souboru židovských písní, které, jak sama dotyčná uvedla, jsou spjaty s její duší … Beseda  byla vedena v duchu rozpravy s osobou, jež je zasloužilým členem československé kulturní scény, a zároveň s osobou, jež pocítila diktát a hrůzy obou totalitních režimů, které ve 20. století postihly Československo. Nacismus sic dotyčná nemohla sama vnímat, byla malým dítkem, avšak odraz smrti, který doprovázel v té době její, převážně židovské příbuzenstvo, ji také dosti zasáhl. Židovské písně, které jsou plny emocí a vzpomínání, jsou toho důkazem/ chcete-li odkazem. 
	Po dialogu Hany Frejkové s magistrem Stojaníkem byl dán prostor k dotazům přítomných posluchačů, mezi kterými nechyběli vedle studentů univerzity také její akademičtí pracovníci … Beseda byla skončena poslechem vybrané židovské písně, která však měla proti úvodní veselejší podtext a na tváři paní Hany Frejkové „vykouzlila“ klidný, pokojný výraz. 
	Pokud si dovolím uvézt krátký závěr, myslím, že besedy tohoto typu by měly být pravidelně činěny, neboť jsou, hlavně pro studenty, velkým přínosem, a to nejen po stránce vědomostní, ale také duševní. Osud Hany Frejkové by měl v každém zanechat alespoň malou stopu, neb je tragický, zároveň však velice obdivuhodný.